За повече от половин век на космически изследвания,
НАСА направи снимки
на някои от най-необикновените неща във Вселената -
пусти планети,
гигантски слънчеви изригвания
и далечни мъглявини.
Но са заснели и забележителни неща близо до Земята...
обекти, които изглеждат невъзможни за обяснение,
летящи на границата на земната атмосфера.
Виждаме няколко ярки като звезди неща.
Опитните астронавти на НАСА били смутени
от онова, което виждат.
Дори и до днес не знам какво беше това нещо.
Могат ли тези наблюдения да бъдат обяснени?
Смятам, че това са някакви космически кораби.
Хората имат ограничено зрение и попълват липсващите детайли
с въображението си или страховете си.
Имаме ли вече доказателства за напреднал извънземен живот?
Милиарди извънземни са напуснали световете си
и посещават другите слънчеви системи.
Напълно съм убеден, че сме посещавани от чужди същества.
Невероятни официални кадри.
Онова, което можем да кажем за кадрите на НАСА
е, че са неоспорими.
Най-великите мисии за всички времена.
Разкриваме най-странните срещи на НАСА в космоса.
НЕОБЯСНЕНИТЕ СЛУЧАИ НА НАСА (пилотен епизод)
Мисия: Френдшип 7
20 февруари, 1962 г.
Джон Глен се подготвя за историческа мисия.
Той ще бъде първият американец в околоземна орбита.
Глен се подготвя да отиде на 11-та палуба,
като стрелките сочат 6 ч. източно стандартно време.
НАСА съзнателно изпраща герой от Втората световна война,
подготвен за изключително високото натоварване.
В 11:03 ч. Глен стъпва на ракетната платформа.
Секундите тиктакат и срещата му с космоса наближава.
Сигурен съм, че Джон Глен е имал "пеперуди" в стомаха,
докато е очаквал да излети с Френдшип 7.
Глен: Потвърждавам, човече.
Ракетата-носител "Атлас" не е имала твърде успешен тестов период.
Имало е няколко жестоки злополуки с нея.
Независимо от това,
Глен е готов да заложи живота си на карта.
На добър път, Джон Глен.
Разбрано, чувствам се добре. Капсулата се обръща.
Само пет минути след старта, Глен достига орбита.
О, гледката е страхотна!
Но после Глен вижда нещо напълно неочаквано.
Мътни, стрелкащи се светлини, около капсулата му.
Много от тях обкръжавали кораба.
Никога не съм виждал нещо подобно.
Идват към капсулата и приличат на малки звездички,
цял поток от тях идва насам.
Въртят се около капсулата и отиват пред прозореца
и всички са невероятно осветени.
Глен видял няколко малки обекта в космоса
и ги нарекъл "светулките".
Никога не разбрал какво е било. Нито пък някой друг.
Дали тези "светулки" се дължат на стреса от опасното излитане?
Космическия историк Джеймс Оберг счита, че е малко вероятно.
Основното нещо, което първите астронавти е трябвало да правят,
е да мислят трезво, когато са под напрежение.
Да не се сковават и изпадат в паника.
Имали са специална нагласа за преодоляване на опасностите.
Ако не са плод на въобръжението му, тогава какво е било това?
Колегата му Стори Мъсгрейв е бил свидетел на нещо подобно
и смята, че това са частици лед.
Там има хиляди парченца лед и са невероятно красиви.
Още по-красиви са, когато са надалеч, защото се въртят.
Тогава са като светулки, включват се и се изключват.
Днес повечето експерти са съгласни с извода на Мъсгрейв,
но Глен се е намирал в зората на нова ера в проучването на космоса,
където всеки полет е бил пътешествие в неизвестното.
Търсенето на извънземен живот може да изглежда странно,
но днес повечето учени вярват,
че е твърде вероятно той да съществува и другаде във Вселената.
Трябва да го има, защото откриваме все повече планети -
1500 до този момент.
Така че да смятаме, че на тези планети не може да се развие живот
и сме сами във Вселената, е просто абсурдно.
Все едно пак да мислим, че Земята е център на Вселената.
На Земята има живот в най-различна среда.
Едва сега започваме да откриваме планети, подобни на Земята.
Всички признаци сочат, че там най-вероятно има живот.
Според някои астрономи нашата галактика - Млечния път,
съдържа милиарди потенциално обитаеми планети.
И това е само една малка част от познатата ни Вселена.
В една снимка, наречена “Ултрадълбочинно поле на Хъбъл”,
има приблизително 300 трилиона звезди.
Това е голяма цифра.
И е само в една област.
Дори когато казаме, че по-нататък няма нищо,
се оказва, че има други 1000-2000 галактики.
Мнозина вярват, че тези астрономически числа
означават почти сигурно наличие на извънземен живот.
Броят на планетите във видимата част от Вселената,
е сравним с броя на песъчинките по всички плажове на Земята.
Логиката е много проста -
с толкова много планети на на космическия пазар,
би било невероятно да сме сами.
Мисия: Джемини 4
3 юни, 1965 г.
На борда на Джемини 4,
астронавтът Ед Уайт осъществява първата за САЩ космическа разходка.
Добре, навън съм.
Командирът Джеймс Макдивит наблюдава от капсулата.
Уайт: Чувствам се като един милион долара.
На следващия ден Ед Уайт спи,
докато "Джемини" прелита над Тихия океан.
Изведнъж, Макдивит съобщава за обект извън техния кораб.
Документите съдържат запис между Макдивит и базата в Хюстън.
От него излизат нещо като големи ръце,
мернах го само за минута.
Направих няколко снимки с кинокамерата
и една с Хаселблад. (фотоапарат)
На Земята НАСА и НОРАД,
американското военновъздушно командване,
се опитват да идентифицират обекта.
Най-близкият земен обект, който откриват, е на 1900 км.
Ник Поуп е бил официален изследовател на НЛО
към британското Министерството на отбраната.
Проучил е хиляди наблюдения, датиращи от преди 50 години.
Не е имало противоречие между видяното от Джеймс Макдивит
и онова, което НОРАД предполага, че е видял.
Някои наблюдатели смятат, че обектът е бил част от "Джемини".
Макдивит не е съгласен.
Той все още твърди, че това не е част от ракетата-носител.
Журналистите предполагат, че Макдивит е видял
таен шпионски спътник.
Знаем, че в средата на 60-те г. тайно са изстрелвани сателити
и е логично да се съмняваме, че тук имаме нещо подобно.
Никога няма да сме сигурни какво е било това.
Но НАСА потвърдила, че в зоната няма секретни сателити.
На 7 юни "Джемини" се приземява в Атлантическия океан.
Официалните лица отнасят филма на Макдивит от кораба.
Отнема им четири дни да обработят снимките.
А когато са показани,
Макдивит казва , че те не са на обекта, който е видял.
Виждал съм оригиналния филм.
Ясно е, че той не е заснел онова, което е видял горе.
Но каквото и да е било, си остава загадка.
И до ден днешен не се знае какво е видял Макдивит.
Следва...
Идеята е много проста.
Нагласяте радиото на възможно най-широкия обхват
и търсите сигнал.
Събирането на доказателства за други разумни същества
ще промени историята на човечеството завинаги.
Сет Шостак е главен астроном на програмата СЕТИ -
търсене на извънземен разум.
Той е един от многото учени
опитващи се да открият признаци за извънземен живот
другаде във Вселената.
Събирането на доказателства за други разумни същества
ще промени историята на човечеството завинаги.
Радиообсерваторията на СЕТИ е близо до Ласен, Калифорния.
Това е прекрасно място, но е малко изолирано.
Ето защо съм тук, нали?
Искате да избягате от изкуствените смущения.
Ден след ден, Шостак и колегите му претърсват небето,
търсейки сигнал от космоса.
Идеята е много проста.
Насочвате тези неща към някоя близка звездна система,
като за предпочитане е тя да има планети.
После нагласяте радиото на възможно най-широкия обхват
и търсите сигнал.
Защото ако приемете сигнал,
значи са достатъчно умни да построят радиопредавател.
Всяка година учените откриват все повече и повече планети
извън слънчевата ни система
и Шостак вярва, че сме на път да чуем една от тях.
Технологията за откриване на планети се развива с всяка година.
Оптимист съм, че ще постигнем успех до две десетилетия.
Мисия: Джемини 7
4 декември, 1965 г.
Това е първата мисия за Франк Борман и Джеймс Ловел,
който по-късно ще ръководи фаталната мисия Аполо 13.
По-малко от два часа след старта на техния полет,
астронавтите забелязват нещо извън космическия им кораб.
Официалните аудиозаписи от мисията потвърждават видяното.
Тук Джемини 7. Хюстън, как ни чувате?
Силно и ясно, 7. Продължете.
Имам плашило на 10 часа.
Джим Ловел, бивш военен пилот, използва термина "плашило",
за да опише въздушен противник.
По-късно Борман твърди, че "плашилото"
е било тяхната ракета-носител.
Но официалните транскрипти, направени по време на мисията,
предполагат различно тълкуване.
Длъжностните лица питат:
" Това ракетата-носител ли е или е реално наблюдение?"
Ловел отговаря:
" Имаме няколко. Изглежда е... реално наблюдение."
"Забелязваме също и ракетата-носител."
Ник Редфърн е писател и НЛО изследовател.
Той се заема с това разминаване.
Интересното е, че са докладвали:
"Добре, можем да видим ракетата-носител,"
Ясно е, че тя не може да бъде на две места едновременно.
Очевидно там е имало още нещо.
Ник Поуп се съмнява,
че астронавтите могат да объркат ракетата-носител с друг обект.
Астронавтите безспорно са подбрани от най-добрите кандидати,
по отношение на тяхната наблюдателност и надеждност.
Това неминуемо поставя въпроса:
"Било ли е НЛО, в смисъла на "летяща чиния",
или е било НЛО в смисъл, че в небето е имало нещо,
което не е било идентифицирано?"
Някои експерти твърдят, че "плашилото"
е било част от по-голяма група отломки,
но Поуп остава неубеден.
Някои хора казват, че това са били парчета от ракета-носител.
Истината е, че просто не знаем.
Мисия: Джемини 11
12 септември, 1966 г.
Чарлс Конрад и Ричард Гордън се подготвят за
17-тата пилотирана космическа мисия на САЩ.
Първото им предизвикателство след старта
е да се скачат с друг космически апарат.
Прието. Започваме скачане.
Движейки се с 27 000 км/ч, астронавтите изпълняват операцията
при първия си опит.
Скачени сме.
Потвърждаваме това. - Прието.
Прието. Изключително!
На другия ден, астронавтите виждат нещо в космоса,
което не могат да идентифицират...
ярък обект, който сякаш променя формата си пред очите им.
Екипажът забелязва нещо ярко да се приближава към тях.
Взели фотоапаратите и снимали преминаващия обект.
Длъжностните лица се опитват отново да идентифицират видяното.
Те твърдят, че най-близкият обект е руски сателит
на около 450 км от тях.
Брус Макаби, оптичен физик към военноморските сили на САЩ,
разследва случая.
Предвид фокусното разстояние на камерата използвана на борда
и размера на образа в снимката,
той заключава, че това не може да е руският сателит.
Направих някои прости изчисления.
Спътникът трябва да е бил голям стотици метри.
Съмненията на Макаби се потвърждават,
когато за втори път проверява орбиталните данни.
Изглежда, че спътникът е бил на 4800 км от Джемини 11,
а не на 450 км.
Имаше голямо несъответствие между изчисленията
и първоначалната локализация.
Това означава, че те не са видяли сателита Протон 3.
Каквото и да са видели, си остава необяснено.
За Макаби, след 40 години разследване,
срещата си остава загадка.
Превръща се в истински неидентифициран летящ обект,
щом след толкова обстойно проучване все още не е обяснен.
Следва...
Мисля, че има милиони или стотици милиони,
дори милиарди извънземни, които са напуснали световете си
и посещават другите слънчеви системи.
Как извънземните ще стигнат до Земята?
Най-близките потенциално обитаеми планети
са на светлинни години от нас.
За хората тези галактически разстояния са непосилни,
но извънземните може да нямат нашите технологични ограничения.
Имайте предвид, че Вселената е три пъти по-стара от Земята,
така че ние наистина сме нови момчета в квартала.
Някоя еволюционно напреднала раса,
може да е развила технология преди милиони или милиарди години.
Разбирането ни за Вселената е в начален стадий.
Някои астрофизици вярват,
че пътуването между галактиките е възможно.
Пространството може да бъде огънато
и едно силно гравитационно поле може да го стори.
Ако друга цивилизация може да го изкриви достатъчно,
няма да й се налага да изминава това разстояние.
Щеше просто да огъне пространството и да го прескочи.
Мисля, че има милиони, или стотици милиони,
дори милиарди извънземни, които са напуснали световете си
и посещават другите слънчеви системи.
Мисия: Аполо 11
16 юли 1969 г.
На борда на Аполо 11,
Нийл Армстронг, Майкъл Колинс и Бъз Олдрин
се подготвят за най-великата мисия на човечеството -
кацането на човек на Луната.
Очакваме излитането на Аполо 11...
Един милион души присъстват на най-голямото шоу в историята.
Астронавтите се чувстват добре.
Обратно броене: 15 секунди.
12, 11, 10, 9...
В 09:31 ч. двигателите на ракетите-носители са запалени.
Астронавтът от Аполо 12 Алън Бийн си спомня.
Хрумна ми следната мисъл:
"Надявам се метала в този космически кораб
да издържи на вибрациите."
Излитане! Имаме излитане!
Това надхвърли моите очаквания.
Техниката издържа и продължи да работи.
Кулата е свободна.
Аполо 11, говори Хюстън. вие сте на път, край.
12 минути по-късно екипажът достига орбита.
Потърсих жицата, която държи Земята в пространството.
Трудно е от землянин изведнъж да станете жител на космоса.
Просто е невъзможно.
Милиони хора по света следят хода на мисията.
11, имате доста голяма аудитория.
Гледат ви на живо в САЩ, Япония, Западна Европа
и в голяма част от Южна Америка.
На третия ден от тяхната мисия, астронавтите виждат светещ обект.
Армстронг веднага се свързва с центъра за управление на полетите.
Знаете ли къде се намира S-IVB в сравнение с нас?
Изчакайте.
Те не съобщават по радиото, че са видели нещо,
особено когато то е трудно за обяснение.
S-IVB, спомената от Армстронг,
е голяма секция от ракетата Сатурн V.
От НАСА отговарят, че тя се намира на около 9600 км от тях,
което я прави трудна за виждане.
Астронавтите знаят, че не могат да обявят какво виждат
на милиони хора на Земята.
Астронавтите са добре обучени, те са национални герои
и е разбираемо, че ще говорят с нежелание за НЛО.
Статута им налага да не го правят.
Екипажът не докладва повече за видяното по време на мисията.
Казват, че не са уведомили Хюстън затова,
защото не са искали да създават НЛО паника.
Наблюдението остава необяснено.
Следва...
Правителствата по същество са потайни.
Добавете към това отрицанието им към темата за НЛО
и ще разберете защо хората смятат, че правителствата крият нещо.
С увеличението на мисиите през 60-те години,
нараства и броя на срещите с неидентифицирани обекти.
Още с първите наблюдения на НЛО в САЩ,
военновъздушните сили се питат какво да правят с тях.
Изглежда, че има летящи обекти, които ВВС не може да контролира.
В опит да се справят с проблема,
през 1968 г. ВВС на САЩ правят пълно разследване,
наречен доклада "Кондън".
Въпреки сериозните разминавания между разказите на астронавтите
и официалните обяснения, докладът заключава:
"По-нататъшното обстойно изследване на НЛО не е оправдано"
Докладът "Кондън" определено беше опит
да се прекрати обществената дискусия по темата.
Той беше прикритие.
Правителствата по същество са потайни.
Добавете към това отрицанието им към темата за НЛО
и ще разберете защо хората смятат, че правителствата крият нещо.
За разлика от САЩ,
британското правителство има отдел за разследване на НЛО
от над 50 години.
Това е официален доклад от висш военен служител,
говорещ за кацнало НЛО.
Ник Поуп е работил там,
преди отделът внезапно да бъде закрит през 2009 г.
Преди да започна тази работа бях скептичен относно НЛО,
но при напускането си вече вярвах, че сме посещавани.
В кадрите от НАСА има неща, които не могат да се обяснят.
Мисия: Скайлаб 3
Септември, 1973 г.
Скайлаб - 85-тонна космическа станция,
е към края на 59-дневната си мисия.
Оуен Гериът, Джек Лузма и Алън Бийн
проучват последиците от дългия престой в космоса върху организма.
Правихме си много изследвания
за да видим какво се случва с телата ни с всеки изминал ден.
На 20 септември Джек Лузма забелязва нещо.
Яркочервена мигаща светлина,
преминаваща през небето.
Алън Бийн записва срещата в бордовия дневник.
Тук пише:
"От прозореца на каютата видяхме ярка червена светлина,
със светъл период от 10 секунди.
Тя ставаше все по-ярка и се движеше успоредно с нас
в продължение на 20 минути и повече.
Това беше най-яркият обект, който сме виждали."
Оуен Гериът прави серия от снимки.
Първите три улавят ярката светлина,
а четвъртата странната форма на обекта.
Една от снимките беше публикувана навсякъде,
защото показваше нещо като сплескана сфера, драскулка.
Възможно ли е формата на обекта да била оптическа илюзия?
Вероятно причината е в грешка в настройките на камерата.
Но оптичния физик Брус Макаби не е съгласен.
Убеден съм, че изображението не е плод на дефект в лещата.
Скоростта на затвора вероятно е била 1/250 от секундата.
Напълно достатъчна за да игнорира трепването на ръката.
Алън Бийн се пита дали не са видяли някакъв сателит.
Това беше най-яркият обект, който сме виждали.
Оуен и Джак отбелязаха, че вероятно това е сателит.
Същото си мислех и аз.
Но Оберг не е убеден.
Няма сателити в преобладаващо червено.
Вероятно никога няма и да видите такъв.
По време на срещата, астронавтът Оуен Гериът
се опитва да определи размера на обекта.
Брус Макаби използва тази информация и снимката,
за да прецени размера на обекта.
Излезе, че големината му е няколкостотин метра.
Много по-голям от всичко намиращо се в орбита, дори от Скайлаб -
най-голямото нещо в орбита по това време.
Истинската природа на яркочервения обект,
видян от астронавтите на Скайлаб 3,
остава загадка.
Това не е космически боклук. Те не променят посоката си.
Не е и метеорит - те също не сменят посоката си.
Заключението ми е, че това е някакъв космически кораб.
Мисия: STS-48
15 септември, 1991 г.
Совалката от мисия STS-48 се намира над Австралия,
когато една от външните камери улавя забележително събитие.
Обект, движещ се в космоса.
Появява се проблясък и обекта сменя посоката си.
После загадъчна струя с висока скорост преминава през кадъра.
Джеймс Оберг е работил в Центъра за контрол на полетите,
когато се е случило събитието.
Това видео е класически случай на наблюдавано от совалка НЛО,
заради точките появяващи се на екрана.
Някои променят курса си и профучават наоколо,
а други, сякаш умишлено, се приближават една към друга.
Физикът Джак Кешер е анализирал времето във филмовия материал.
Понякога се сблъскваме с трудни за обяснение неща.
След като проучва записа кадър по кадър,
той отхвърля най-очевидните обяснения.
Това не е космически боклук. Те не променят посоката си.
Не е и метеорит - те също не сменят посоката си.
Комета не би се отблъснала от атмосферата.
Оберг смята, че обекта е малко парче лед.
Нещата в космоса се движат не така, както очаквате.
Маневрените двигатели или някаква друга изходяща струя,
може да ги издуха в друга посока.
Но д-р Кешер не е съгласен.
Обектът се движи през цялото време
и наистина спира за половин секунда.
Ако това нещо е парче лед, то не може да го направи.
Мисля, че скептиците, които се опитват да омаловажат това
и го представят за парче лед, просто грешат.
Ако обекта не е човешко дело, или с естествен произход,
какъв би могъл да е?
Заключението ми е, че това е някакъв космически кораб.
А какво да кажем за светкавицата при смяната на посоката на обекта?
Кешер е работил по програмата "Звездни войни" през 80-те г.
Чуди се дали светкавицата не е вид енергийно оръжие.
Има хора, които смятат, че това е някакво лъчево оръжие.
Не мога да изключа подобна възможност.
Случаят от STS-48 остава неразрешен.
Мисия: STS-75
25 февруари, 1996 г.
Совалката "Колумбия" е в орбита на 320 км от Земята,
подготвяйки се за един от най-важните експерименти на НАСА -
разполагането на сателит, привързан на 19-километров кабел.
Франклин Чанг-Диас,
един от рекордьорите с най-много полети в историята на НАСА,
е специалистът на мисията.
Експериментът с въжето беше...
много интересен по отношение на електродинамиката,
основно с изграждането на космически по размер генератор.
Екипажът се надявал оптегнатото през земното магнитно поле въже,
да генерира електричество.
Докато кабела се развива, астронавтите засичат тока.
Изведнъж, кабела се къса.
Въжето, по-дълго от Манхатън,
сега заплашва совалката и екипажа й.
Не искахме совалката да се заплете във въжето
при следващата ни обиколка,
затова беше важно да направим маневра и да се махнем от там.
Екипажът на совалката избягва катастрофата,
наблюдавайки как безценната им апаратура е отнесена в бездната.
Оставало им само да продължат да снимат.
Увеличавали и намалявали мащаба
и това е записа от инцидента с STS-75.
Получавате ли картина?
Виждаме дълга линия, няколко подобни на звезди неща
и много неща, плуващи на преден план.
Камерата улавя рояк обекти, летящи около гигантското въже.
Фото-аналитика Марк Д'Антонио е очарован от записа.
Тези големи обекти , които се появяват зад кабела,
приличат на някакви интелигентни превозни средства.
Действителният размер на обектите е просто забележителен,
както и техния брой.
Въжето се намира на километри и е дълго 19 км.,
а и самите обекти изглежда са широки километри.
Именно това развълнува НЛО общността толкова много.
Това беше неоспоримо доказателство.
Но Д'Антонио вярва, че записа не е това, което изглежда.
Този експеримент показва какво смята, че се е случило.
Това тук е парче материал,
което ще симулира въжето от записа на STS-75.
То отразява силно светлината, точно като истинското въже.
Д'Антонио разполага "въжето" далеч от камерата.
После закача малки частици пред него и започва да снима.
Частиците са ярко осветени и не са на фокус.
Когато са извън фокус, те изглеждат много големи.
На видеозаписа е заснета оптична илюзия.
Малките обекти на преден план,
сякаш преминават зад яркия кабел.
Това показва, че инцидентът с STS-75,
който е предизвикал огромен шум,
не е нищо повече от оптична илюзия.
Следва...
И до ден днешен не знам какво беше това.
Неидентифицирано и непознато.
Мисия: STS-80
1 декември, 1996 г.
STS-80 е най-дългата мисия за всички времена.
На борда е легендарния астронавт Стори Мъсгрейв.
По време на престой,
Мъсгрейв се взира за неидентифицирани обекти.
За да видите обекти там,
трябва да сте в тъмната половина, а обекта да е в слънчевата.
Ако искате да следите за възможни НЛО, или за нещо друго,
това е единственият начин да ги видите.
През нощта, камерите на совалката са насочени обратно към Земята,
когато улавят това събитие.
Появяват се обекти.
Бели точки внезапно изникват иззад облаците.
После обектите сякаш образуват кръг.
Поради особеното разположение на тези обекти,
се предполага, че всичко това е за да се привлече внимание.
След като обектите се подреждат, те започват да мигат.
Някои изследователи вярват,
че това е опит за комуникация от страна на НЛО.
Нима тези обекти говорят помежду си?
Или на нас?
Какво правят? Защо премигват?
Фото-аналитика Д'Антонио има обяснение за това.
При ниска осветеност камерата улавя предимно интензитета.
Не може да види формата на предметите.
Тези обекти са с неправилна форма
и едно от нещата, което хората не осъзнават, е, че те се въртят.
И докато се въртят, те показват ту осветената си страна,
ту по-тъмната си страна, докато се движат.
Това прилича на мигане.
Зрителите приемат, че обектите са в атмосферата,
на хиляди километри разстояние.
Ако беше така, щеше да е много впечатляващо.
Но те не бяха.
Оберг счита, че обектите са малки отломки в близост до совалката.
Нещата изглеждат различно, има случайни вариации и движения.
Ще откриете кръгове, триъгълници, ромбоиди.
Ще видите всички форми, ако чакате достатъчно дълго.
Докато Мъсгрейв вярва, че записът от STS-80 може да бъде обяснен,
срещите му при две други мисии не могат.
Той два пъти вижда и заснема този обект.
Повечето хора биха го оприличили на змия.
Бях впечатлен, защото при него имаше вътрешно движение.
Мъсгрейв се свързва с Управлението на полетите.
Те също не могат да идентифицират обекта.
Опитах се да разбера. Не знам какво беше.
До ден днешен, Мъсгрейв няма обяснение за видяното.
И до ден днешен не знам какво беше това.
Неидентифицирано и непознато.
Мисия: STS-115
9 септември, 2006 г.
Мисия по програмата Спейс шатъл STS-115.
Скоро тези астронавти ще пътуват със скорост МАХ 23
на 320 км над Земята.
Камери заснемат всяка секунда от старта.
Но те записват и нещо, което експертите не могат да обяснят.
Както астронавта Уинстън Скот знае,
излитането на совалката те зарежда с адреналин за цял живот.
Спомням си как лежа, а часовникът отброява последните секунди.
Слушам рева на двигателите, а през предното стъкло виждам огън и дим.
А после нещо като викове, като на влакче в увеселителен парк.
Ракетните ускорители се запалват и бум, излитате.
Тяга от почти 4000 тона, издига Атлантис от стартовата площадка.
След 45 секунди, совалката преминава звуковата бариера.
В този момент Атлантис изгаря един басейн гориво
на всеки 25 секунди.
След две минути, дроселите се затварят съвсем малко.
Мощността е намалена. И тогава следва силна експлозия - бум!
Също като залп на оръдие и този ярък блясък отвън.
Това са ракетите-носители, които се отделят от космическия кораб.
7 минути по-късно, совалката изхвъля горивните си резервоари.
Докато камерата ги проследява,
улавя и нещо необяснимо в долния десен ъгъл на екрана.
Докато гледаме движението на триъгълния обект,
той сякаш засенчва хода на резервоара.
Формата и движението на обекта са интересни.
Представата ни за извънземен кораб е свързана с формата на чиния,
но виждаме нещо повече - триъгълници, цилиндри, кутии.
Много хора са виждали триъгълни космически кораби.
А какво виждаме в конкретния случай с STS-115?
Триъгълен обект.
Това е доста интересно.
Реалния извънземен кораб
може да изглежда съвсем различно от нашите представи.
Но Д'Антонио има друго обяснение за записа.
Считам, че най-вероятно това е отражение в прозореца.
На нещо светло зад астронавта.
Хората имат ограничено зрение и попълват липсващите детайли
с въображението си или страховете си.
Никой не знае с какво се е сблъскала НАСА по време на мисиите си,
или под каква форма извънземните ще потърсят контакт.
Живота е много разнообразен и адаптивен.
Смятяме, че извънземните гости,
ще са някакви хора, излизащи от космически кораб.
Но може да са еквивалент на извънземно водорасло?
Ако продължаваме да мислим,
че сме единствената планета във Вселената с живот на нея,
от трилионите и трилиони други,
ние се ограничаваме.
Докато доказателството за живот извън Земята все още се изплъзва,
за наблюдатели като Ник Поуп,
въпросът не е дали извънземните ще посетят Земята,
а дали вече не са тук.
Извънземните може да са тук, а ние просто да не го знаем.
Може би трябва да мислим по различен начини
и да търсим на различни места.
Превод и субтитри: membership
www.kolibka.com, 2014